פרק7-סוס טרויאני

לא בים התיכוני הזה נפגשו דרכיהם, אך כאן  הן  נפרדו. לא  מתמיד           
היה  עולמם מול הים. NN היה עסוק אז בנחישות רבה בבניית הקריירה           
המקצועית שלו בחברת טייק-היי. אהה, כמה שהוא  התגאה  איך  בעצמו           
הגה  את  שם  החברה,  וזו  נסקה  גבוה-גבוה  בשוק  האמריקני  של           
טכנולוגיות עתירות ידע, מה שנקרא היי-טק, אבל לא רק  בעזרת  השם           
המתוחכם. זה  עתה  הגיע  מן  החוף  המזרחי, שם סיים את לימודיו,           
בהצטיינות כמובן, והספיק להתנסות ולרחרח  את  עולם  העסקים  בצד           
ההוא  של היבשת עוד לפני שיצא מערבה לכינוס של כמה ימים, ונשאר.           
בחברת טייק-היי, ובכלל בעמק הסיליקון. מצא חן בעיניו השילוב בין           
התחום המקצועי והצורך בניהול חדשני ואסרטיבי לקידום ושיווק, וחש           
במיצוי מלא של  כישוריו  בתחומים  הללו. NN  היה  משחק  בחומרים           
שלרשותו,  כילד הבונה ערים שלמות בלגו, כנער המעיף טיסנים בשלט-           
רחוק, נהנה ממבטי ההתפעלות בהוכיחו  בקיאות  רבה  בתחום  המיכון           
ושליטה  ביחסי  אנוש, בקיצור, באותה תקופה של חייו הרגיש ממש על           
הגובה, ומאיפה שאב לאישיותו את האלמנטים האלו? בטח  שלא  בירושה           
מאבותיו,  למרות  היותו  דור  חדש  שנולד כבר באמריקה, ובטח שלא           
מאבות-אבותיו.                                                           
"אני לא אוהב להרגיש מרומה," אמר למזכירתו  הנאמנה,  אלינה. אבל           
ברור שהוא מכיר טוב טוב את ההרגשה הזאת. "אותי אף אחד לא יסובב,           
ועוד  באצבע הקטנה, כי אז אני מתחיל להתעצבן. וזה כבר לא כדאי."           
ואלינה עשתה מיד פרצוף של מבינה את העסק, מזל שהיא נזכרת  לשלוף           
את  הפרצוף  המתאים בזמן המתאים, זה מה שעושה אותה למזכירה טובה           
כל כך. ביקש שתשיג לו מיד את המומחה הרציני ביותר לאבטחת מערכות           
מחשב, 'שיטת היועצים' שנהג בה  מאז ימי נעוריו הוכיחה  את  עצמה           
ואין  שום סיבה לסטות ממנה, "ואל תגידי לסטיב אף מילה בינתיים."           
ברור, הרי סטיב הוא זה שהבטיח לו, בתוקף היותו  התוכניתן  הראשי           
ו'מומחה  גדול  ב-UNIX',  שהמערכת  בטייק-היי  מוגנת   לחלוטין,           
ושהמחשב  בעצמו  מצפין  את כל הסיסמאות כך שאף אחד לא יוכל לנחש           
אותן ולפרוץ אליו. זו לא הפעם הראשונה שסטיב מפשל. כשקנתה  חברת           
טייק-היי  את המסופים הצבעוניים הראשונים, תכנן סטיב מסכי דוחות           
צפופים ביותר וניצל את המסך במלואו בכך שהפריד בין  הטורים  על-           
ידי הפרדת צבעים ולא על-ידי רווחים. סטיב ידע ש-NN עיוור צבעים.           

באותו  זמן  עבדה  JJ  בחברת  יעוץ לענייני אבטחת מידע במחשבים.           
מובלת בחוש צדק קפדני שאביה שזר לתודעתה  מאז  ימי  ילדותה  כבת           
טיפוחיו. כשתגדלי,  ואולי תהיי שופטת כמוני, תביני את גדולתה של           
הספקנות, היה אומר בעוד הוא מתגלח והיא ישובה  מאחוריו  על  שפת           
האמבטיה  הישנה,  קשובה  אל פניו המלבינים המשתקפים בראי, מגרדת           
בצפורניה הקטנות  פירורי  אמייל  מתקלפים. מונעת  ביצר  המשחקים           
והסקרנות,  לפתור בעיות, פריצות וליקויי בטיחות במערכות המחשבים           
של לקוחותיה במקצוענות פרפקציוניסטית - היתה מגיעה למשרדם. בואו           
נראה מה קורה פה, איפה הדלת הפרוצה? מי  זה  שהעז  להתחכם  לכם,           
אנחנו  נראה  לו  מה  זה. גם  הקפידה להחזיר להם מיד את הביטחון           
העצמי, קצת בייבי-סיטריות, אמרה. והם מרוצים. את חופשתה האחרונה           
בישראל העבירה במתן סעד לדודתה הגוססת בטראומה נוראית,  ומשחזרה           
לעבודה  דרשה להיות מוצבת בסניף האמריקאי באופן מיידי, שכן ידעה           
שעתה צר המקום לה, לאמה ולאביה באותה הארץ.                               
טבעי היה הדבר, כאשר נתקל NN לראשונה בסוגית אבטחת המידע בחברה,           
בעת שפיקח על הרחבת רשת  התקשורת  במקום,  שיפנה  ליעוץ  מקצועי           
לחברה בה עבדה JJ. "תשיגי לי את המומחה הכי רציני בשוק", ציווה,           
ואלינה  כמובן  השיגה  מידע  מהיר  ומהימן מחברת 'כל-יכול' הצדה           
ראשים בשוק הטכני ושולחת אותם  לכל  דיכפין. "אני  מדברת  מחברת           
טייק-היי," אינפפה לתוך השפופרת, "מה זאת אומרת שאת לא מבינה מה           
בדיוק  אנחנו  מחפשים,  פשוט  מאוד,  תבררי מי נותן שירותי יעוץ           
ואבטחת נתונים בחברות מחשבים  אחרות,  אה,  הם  משתמשים  באנשים           
שלהם? אז  תבדקי  למשל  מי  יעץ לאינטון כשעלו שם על פרשת גניבת           
קווי הטלפון, קראתי על כך בעיתון לפני יותר  משבועיים,  אז  אני           
מחכה  לטלפון  ממך, תזכרי אותי, אלינה, חברת טייק-היי." הרי זמן           
קצר לאחר מכן הוכחה הפנייה  הזאת  כצורך  חיוני,  כאשר  NN  חשד           
בניסיונות ה'ריגול' שהפעילה נגדם ככל הנראה חברת אינטון המתחרה,           
רגע  לפני ההכרזה על המוצר החדש. אמנם לא חדירה ממשית, ומי בכלל           
אמר שיד אינטון בדבר, אבל NN מדבר ומחליט מהבטן, ביחוד  כשמדובר           
בעניינים  שאינם  מעולם  המושגים  הקרובים  מיידית אליו, וביחוד           
החודש, שבו כל-כולו קשוב להיבט השיווקי של התיזמון  בגמר  תכנון           
הצ'יפים,  והכרזתם  בפני  העולם  הרחב. פספוס  במועד הקריטי הזה           
יתקבל כאילו מישהו תקע מזלג בסופלה, רגע  לפני  הוצאתו  מהתנור,           
כולו  תפיחה  ומוכנות  וגאווה  אוורירית,  דוגמא  טובה רק לשפים           
ונשים...                                                                
כשדלת המעלית נפתחה הרגישה JJ  שזוהי  הרבה  יותר  מדלת  חשמלית           
ומסורבלת,  וכשטיפסה  במדרגות הנותרות ידעה בניחוש נסער שאלו הן           
מדרגות של מפנה. בעורפה חשה בנשימתו של הגבר שמשך את תשומת ליבה           
עוד כשעלה אתה במעלית, ויצא אחריה לכיוון המדרגות. הוא לא  הרים           
את  מבטו  אל  החץ  עם השלט לחברת טייק-היי,  קירבתו הציפה אותה           
בריח מוכר שנשכח, נעים וזכור-לטוב מילדות.                                

פגישתם הראשונה היתה מרשימה בהחלט, אך לא  סיפקה  עילה  לרכילות           
הרגילה של מזכירות המחלקה. אלינה, הבוחשת הראשית בקדירה, ידענית           
כל  הנסתר  והנגלה  גם  יחד, זקפה אמנם את גבותיה, אך מיד קיפלה           
אותן בחזרה להצל על אפה המחודד. ידוע ידעה את סודו  של  NN,  בן           
תרבות  זרה,  שאינו  כפי  שמעידה עליו חזותו, אלא שמרן חצוי בין           
עולמות שמבית ומחוץ, התרחק משורשיו אל הצד השני של  היבשת,  חצה           
אוקיינוס לברוח מתרבות סוככת. ואומרים שאפילו שידוך, נערה בתולה           
ומבוישת, מחכה לו שם בכפר הולדתו, ושסיבת היותו עיוור צבעים, עד           
כמה שזה נשמע מוזר, נעוצה בעובדת עולמו החצוי לשחור ולבן. אלינה           
גם  הכירה את הידוע לכול על אורח חייה של JJ, שמתגוררת עם חברתה           
הבלונדינית ואיתה  היא  מופיעה  לאירועים  חברתיים  ולקונצרטים.           
אומרים  שהן  לסביות. שבזבוז עליהן. מה איכפת לי, שיגידו מה שהם           
רוצים. הכי אני אוהבת לראות את מבטי ההפתעה  ברגע  ההתבדות. הרי           
זו קהילה קטנה. עולם העסקים של סנסטיקו.                                  
אם  כן,  אלינה  היתה  פנוייה מעיסוקי השדכנות והרכילות החביבים           
עליה, כדי לערוך הכירות ראשונית בין השניים שנכנסו  זה  עתה  אל           
המשרד.                                                                  
"אה,  זו את, מהמעלית," ו-JJ נרעדה כמקבלת מחמאה, גם הוא שם לב.           
            ."WELCOME MRS. SECURITY ,לא נותר לי אלא ללחוץ את ידך ולברכך"
"מיס," מתקנת אותו JJ כבדרך אגב, כמו בסרטים  של  שנות  החמישים           
אבל  בלי  נגיעה  קלה  בכובע  שאיננו,  ומנסה  לדלות מדמיונה שם           
ברזילאי הולם. "נעים מאוד להכיר  אותך,  חורחה,  בורחה  או  שמא           
חואן?" הוא איננו אמריקאי, זה בטוח, מתחשבנת JJ בניחושים מהירים           
עם עצמה.                                                                
"רק  מצד  אבא, ברשותך," קרא את מחשבותיה, "אבל הוא כבר אמריקני           
לכל דבר, וכך גם גידל אותי מצעירותי. ואיך זה  עלה  בדעתך  שאני           
ברזילאי במקור?"                                                         
"  WELL, אני מודה שהמבטא לא מובהק, אבל אחרי שמזהים באופן כללי           
את  הדרום-אמריקאיות, אפשר לנחש בשיטת האלימינציה שאתה מברזיל."           
"אני  מבין,"  בחיוך  ציני,  "את  פועלת  בשיטת  האלימינציה  של           
האסוציאציה, והאינטואיציה של האינטונציה". ככה הוא צחק עליה.              
"וגם  הריח  שלך,"  גילתה במבוכתה את הסוד האינטימי שהרעיד לפני           
רגע את מה שמתחת לסוודר. "הריח מזכיר לי את  החבר'ה  שלי  מבית-           
ספר,  הם  היו  עולים חדשים מברזיל והיה להם ריח מיוחד שלא נשכח           
ממני."                                                                  
                .SMALL TALK-ומה חדש בארץ הקודש," הוא שאל, מסרב לחדול מה"
"אני רואה שגם אתה עשית עבודת הכנה לגבי."                                
"כן, יש לי ערוצים משלי," חייך NN והציע  לעבור  סוף-סוף  לפסים           
יותר ענייניים ומקצועיים. ברוך השם שהחלק הזה נגמר.                       
"את  חושבת  שזה  וירוס?"  שאל במסדרון כשהוא מכוון אותה לחדרו.           
צחקה, "חשבתי שאתם שומרים על היגיינה מינימלית במפעל הזה." צחקה           
גם אלינה וקולה מתרחק כשנסגרה אחריהם  דלת  משרדו. "לא,  זה  לא           
נשמע לי כמו וירוס לפי התיאור שקיבלתי בטלפון."                           
"אולי  תסבירי  לי  קודם  כל, איך זה יכול להיות שהסיסמא הפרטית           
והמיוחדת שהתקנתי בעצמי לחשבון המחשב שלי - כן אני יודע  שחשבון           
זה  לא  רק  בבנק  -  אותה הסיסמא אשר מוגדרת בפי המומחים כמפתח           
יחודי של כספת, ואשר הוצפנה בצופן שאינו ניתן לפענוח, גלויה עתה           
וידועה לפורץ הזה, והוא יכול להיכנס, להסתובב ולעשות כרצונו בין           
הקבצים שלי?"                                                            
"מה יש, לא שמעת על סוסים טרויאנים? מספיק  שאחד  המשתמשים  בחר           
בסיסמא  פשוטה  וטריוויאלית,  הא  לך דוגמא טובה," ופה היה עליה           
להוכיח את עבודת הבית שהכינה ולהראות לו שיש במערכת של טייק-היי           
           .NAMRON  -  שבחר בסיסמא פשוטה של היפוך  אותיות NORMAN אחד בשם
והכסילה  הזאת,  שמה רוזה, בוחרת כסיסמא את המלה מרציפן, כמה קל           
לנחש את הצירופים הללו, או תאריכי לידה או מספרי טלפון  שנבחרים           
כסיסמאות. "אין  שום בעיה לחדור דרך אותו החשבון, ולהפיץ תוכנית           
משלך אשר תחקה את תהליך קליטת  הזיהוי  של  המשתמש. תוכנית  אשר           
תופעל כתחליף למקורית, ותבקש ממך להקיש LOGIN ו-PASSWORD כרגיל,           
רק  תבלע  באין רואה את הסודות האלו, אחר-כך תחזיר את השליטה אל           
מערכת ההפעלה  והכל  עבר  בשלום. הוא  בפנים. כמו  שאמרתי,  סוס           
טרויאני."                                                               
"נו, ולמה דווקא אצלי הוא התנחל?"                                        
"אל  תשלה  את  עצמך. זה  קורה  לכולם  ובכל מקום. אפילו בבנקים           
ובמערכות ביטחוניות. אבל מסיבות מובנות אף אחד לא מפרסם."                 
"אז מה קורה עכשיו? את מבטלת את החשבונות האלו  או  חוסמת  אותם           
מחדש?"  הלנה בת זאוס, כך NN לעצמו, יפהפיה שכמותך, שלי את כעת,           
ומה איכפת לי מההבטחות של אפרודיטה בטרויה.                               
"נכון, אין שום בעיה לסגור כרגע את הפירצה  הזאת,  כמו  את  יתר           
החשבונות  שאינם מוצפנים היטב, להחליף את כל הסיסמאות ולחסום את           
דרכו של הפורץ הנוצץ, לקצץ את רגליו ולקשקש לו  את  הביצים  כבר           
בתחילת  דרכו,  אבל  אני  במקומך  הייתי נותנת לו לבצע את כל מה           
שתיכנן, ועוקבת אחר מעשיו, צעד אחר צעד, עירום וחסר  כסות,  תחת           
זכוכית  מגדלת  שתפתח  לנו  חלון שקוף ומרווח לצעדיו היחפים, עד           
לרגע שנאתר אותו ונחליט להתלבש עליו."                                    
"זה מוצא חן בעיני," אמר, התיישב, קם,  התהלך,  צעד  ועוד  אחד,           
התיישב  שוב  והמשיך  להקשיב,  מסמן ל-JJ שהבמה שוב שלה, והוא -           
מוכן לקלוט אותה, תוהה רק כמה זמן היא תוכל לרתק אותו כך.                 
"גם אתה קצת פריק של מחשבים, אלא שעוד  לא  יצאת  מהארון. עכשיו           
תראה,  הדבר  הבא  שיבצע  אותו אורח לא-קרוא, הוא לקחת לעצמו את           
זכויות ה-SUPERUSER, את שרביטו  של  דיקטטור  הממלכה  של  מערכת           
הפעלת  המחשב,  בעל  הפריבילגיות המוחלטות, על פיו יישק כל דבר,           
והשאלה היא רק באיזו שיטה יבחר כדי לבצע את זה." אמרה JJ  והחלה           
למנות את האפשרויות. "ולשם כך נצטרך עוד קצת לחכות, ולראות."              
"הייתי  אומר שהשאלה היותר חשובה שמעסיקה אותי כעת היא מה בדיוק           
רוצה הברנש לעשות לכשיזכה באותן פריבילגיות."  פה  מורגש  ההבדל           
בין  מה  שמעניין אותו ומה שבראש שלה; חושב NN. לעולם, תהיה היא           
עסוקה באיך, והוא - בלמה... מדגיש  את  ההברה  'לכש'  כחולק  על           
תצפיותיה רוויות הנחת. אבל היא איננה מתנשאת. יש בה איזו עדינות           
שמנעימה לו את השהייה בחדר הזה, במחיצתה.                                 
"אז  ככה,"  והיא  ממשיכה  בשאלות שמעסיקות דווקא אותה, "במערכת           
קיימות תוכניות רבות, דימונים, כך הן נקראות בשפתנו, אשר  לצורך           
פעולתן  ניתנו  להן   זכויות  של  ה-SUPERUSER,  כלומר, השתלטות           
עליהן תקנה לכל  משתמש  רגיל  את  הזכויות  שתאפשרנה  לו  לנהוג           
כרצונו, ואף לשלוט בכל רכיבי המערכת ובכל יתר המשתמשים בה."               
כמו  שהיא  משתלטת  ברגעים אלו עליו ועל מערכת ההפעלה שלו, חושב           
ומפטיר, "גם את דימונית שכמותך."                                         
"תראה, אתה ממציא לי כינויים, ובינתיים הברנש  הסתלק  לו  מאזור           
הפשע. נראה לי שהוא גמר להיום."                                          
"וגם אנחנו. כבר מאוחר!" היה רוצה להישאר איתה להמשך הערב...              
"לא  לפני שאני משאירה פה מלכודת קטנה, תוכנית משלי, רואה ואינה           
נראית, שתתריע בפעם  הבאה  שהאורח  יזדמן  לחצרך. אל  תדאג,  גם           
התוכניתנים  שלך  לא ירגישו בפעולתה, גם מבחינתם היא תהיה שקופה           
לחלוטין. לא, באמת, אל תדאג, חוק נגד האזנות סתר עדיין לא חל על           
עולם המחשבים. רק עוד דבר אחד, בוא נחבר מדפסת אל  המסוף  הקבוע           
שלך,  כך שגם אם לא נגיע מיד עם ההתרעה, בכל זאת יחכו לנו עקבות           
ממשיים על גבי הנייר המודפס."                                            
"טוב מאוד. תגמרי את העניינים, ובואי נצא מפה. ותרשי לי  להזמין           
אותך  לנצ'וס,  יש  אחד מצוין בעיר התחתית, כך אומרים. מגיע לך.           
ואני מת מרעב." הבחורה הזאת  עושה  לי  תיאבון  ומעוררת  את  כל           
המיצים.                                                                 

JJ  קיבלה  את  ההזמנה, בתנאי שיסעו בדרך שאינה מוכרת לה עדיין.           
"נדרתי נדר," סיפרה, שבכל פעם שאסע ל-S.T. Down  Town  יהיה  זה           
במסלול שונה מקודמיו, מסלול שמעולם לא ניסיתי." בדרך, עלו על גל           
ירוק,  דהרו לקצה השני של העיר, NN התרווח מול ההגה כפרש, כשייח           
ערבי אשר חטף יפהפיה בעמק, המשיך ברכיבה אל ההר,  סוף-סוף  הגיע           
גם  תורו  להרשים  אותה  קצת,  יותר  טוב  לה שתבין איך מסתדרים           
בג'ונגל של החיים, אולי מומחית  במחשבים,  אבל  בחיים  הרי  היא           
שברירית  וחסרת  ניסיון... ואילו JJ היתה תוהה ומשועשעת, למה כל           
הגברים מרגישים שהם יכולים לכבוש  את  לבה  בנהיגה? זה  לא  שדה           
ציד... אומרים שאפשר להכיר גברים על פי דרך נהיגתם בכביש, וליזה           
מרחיקה  לכת וטוענת שגם על פי אכילתם והדרך שהם עושים אהבה ובכל           
דבר, כמו הולוגרמה שתחתוך אותה ותתבונן בחלקה, עדיין תראה  תמיד           
את התמונה כולה.                                                         
           NN ",אם את יודעת כל כך טוב מה יקרה בכל המהלכים של פריצת מחשב"
שובר  את  השקט, "אז איך זה ש..? הרי כבר היית יכולה מזמן לפרוץ           
בעצמך, ואפילו  לא  כדי  לבצע  איזה  פשע,  מספיק  שתוכיחי  לכל           
ההדיוטות  שהמחשב  שלהם  לא  מוגן בכלל! רק להתגנב ולהשאיר סימן           
קטן, והם בידיים שלך, לא?" שאל ועיניו נוצצות  מהרעיון  המבריק,           
כאשר נעצרו לראשונה ברמזור אדום. לפעמים JJ לוקחת באופן אישי את           
מצב  הרמזורים. אור  ירוק  הוא  סימן למזל. אור אדום כאילו משהו           
אישי נגדה. אנשים מוצאים לעצמם סמלים של מזל  וחוסר-מזל  בדברים           
הקטנים  של  היומיום, כזאת היא גם JJ, שמאמינה בסימנים, במספרים           
ובצירופי מקרים, כמו מספר המדרגות בעלייה למשרדי טייק-היי,  כמו           
גם להביט במקרה בשעון בדיוק כשהשעה 11:11.                                
"נו  איך  אתה  חושב  שהגעתי  לאינטון?" צחקה צחוק גדול אל תקרת           
המכונית, ועיניו של NN מתגלגלות על פי קצב  תנועת  גלגלי  מוחו,           
"יה  ממזרה  שכמותך,  גם אצלי שתלת איזה נזק-בזק כדי לקבל הזמנת           
עבודה?"                                                                 
"לא, עם אינטון זה היה קצת אחרת. שם היה   עניין  של  חבר  שלמד           
איתי  עוד  באוניברסיטה  וידע בדיוק מה אנחנו יכולים לעשות יחד,           
אבל היה צורך ב-PUSH קטן אחד  כדי  לשכנע  אותו   לקרוא  לי. אז           
ביקרתי  ערב אחד במערכת שלו. בזמן שהוא עבד. כשחשב שהוא הטרמינל           
היחידי שעדיין מחובר למחשב, הזכרתי  לו  את  קיומי.   באמת  דבר           
פעוט." והיא איננה עונה לשאלה הפשוטה שלו, ולא מזכירה אפילו איך           
הגיעה  לטייק-היי. אה,  בעצם  אלינה קראה לה לבוא, בעצם הוא אמר           
לאלינה להביא אותה.                                                      
                        
בפגישה הבאה NN חסר סבלנות וטורח להזכיר: Timing, זה הסוד שלנו.           
"אני לא יכול להרשות לעצמי  עכשיו  זרים  במערכת,"  וכעסו  ניכר           
בקולו  ובעיניו הבורקות ואדמומית לחייו ותיפוף ברך עצבנית על גב           
השולחן, "אני לא רוצה מסתננים בסביבת  הפיתוח  שלנו. לא  מעניין           
אותי יותר מי הוא ומה הוא, רק שיעלם לי מהעיניים, ומהמסך."                
           JJ-הפירצה  הזו  היתה  קלה לתיקון ו ."OK. YOU'RE  THE  BOSS  "
הבטיחה להקדיש את היום שלמחרת,  לבדיקה  יסודית  של  כל  הבקעים           
בבטיחות המערכת, פרצות הקוראות לגנב, ולפעולות מנע הכרחיות. "יש           
תעודת  ביטוח?"  - שאלתו של NN בסוף היום, שנשאלה בשיא הרצינות,           
שלפה פרצי צחוק היסטריים ממקומות בהם הסתתרו  אלה  וחיכו  לבקוע           
כבר  שעות  רבות. הקלה,  ושמחה מעורבת בצער הפרידה מהמציץ שהעז,           
ועשה בשלהם כבתוך שלו, ונדחף וחיבר אותם יחד. עוד שעות ישבו  זה           
מול זו, לוחשים ומקשקשים, מסרבים לסגור את הפרשה.                         
                        
"האם  ניקח  גם את גופינו איתנו?" שאל NN כשלבשו מעילים והחליטו           
להמשיך את הבילוי במסעדה  של  אתמול,  והסביר,  "לפעמים  בא  לי           
להיפרד  מהגוף  שלי,  להשאיר אותו ככלי מיותר ולצאת בלעדיו, ומה           
איתך?"                                                                  
                        
יצאו בהתלהבות אל תוך הלילה הקריר, מלאי מרץ מחודש ורוח-שטות של           
הצלחה, כאילו זה עתה החלו הרפתקאה חדשה, ההרפתקאה  האמיתית. הנה           
מתחיל  המשחק,  רכבל בין שקר לאמת, בין חצי-אמת לכולה, בין האמת           
לזאת המושלמת, בין הכל לאינסוף, בין הכל ללא כלום,  אם  יש  לכם           
אומץ. בחוץ במגרש החנייה, הם נצמדו לקיר, נשענים על הגדר כילדים           
נמלטים  בשחקם  שוטרים  וגנבים,  מתנשפים  מריגושיהם, ו-NN שולף           
סיגריה מתוקה מגולגלת למשעי עם חשיש מעודן, כיאה ליאפים המשיגים           
את המשובח ביותר, הוי כמה פשוט וטבעי  הדבר  בארץ  הזאת,  ומגיש           
אותה  אל  שפתיה  המשתפלות בפתיחה חושנית, סוף-סוף הרגישה JJ את           
טעמה הכיפי של פרטנריות המתקיימת  גם  בעומק  גם  בגובה. עד  כה           
חילקה  את  העישונים  רק  עם ויוי, דוברת שפתה הפנימית והפרטית,           
חברתה קרובתה היחידה  באמת,  ושמחה  מאוד. "מה  אמרת  שאבא  שלך           
עושה?"  "כן,"  היא  צוחקת  בשחרור, "שוד ושבר, האבא שופט, והבת           
קרימינלית..."                                                           
                        
את המעטפה עם צ'ק התשלום מחברת טייק-היי, בחתימתו של NN  כמובן,           
מוזר,  זו  הפעם הראשונה שראתה את כתב ידו, קיבלה ופתחה JJ שבוע           
לאחר מכן, כשהיא מכורבלת בזרועותיו,  כאילו  נשארו  חבוקים  מאז           
אותו הלילה.                                                             
את  הצ'ק  הבא  קיבלו  כבר  יחד,  מחברת  L.G.HUD,  עבור עבודתם           
המשותפת, ישירות אל מבצרם החדש שמעבר לצוק.                               
