פרק22-ג'ויסטיק

           =============================================================
                                                     AXON @  LAYLAY  :TO
                                           UCLA.EDU.BITNET @  SHU  :FROM
                                              JOYSTICK, JOYSEX  :SUBJECT
           =============================================================
LAYLY אהובתי,                                                           
מכתבייך מדליקים אותי  ומילותייך  מפיחות  בי  חיים. הידעת  כמה           
מלאות  מחשבותי  בכל  ישותך  וקיומך? מכתבי אהבה הם בנאליים, כך           
אומרים, אך אני כולי שיר בהשראתך, זמר של שמחה.                           
בוטן שלי, כמו פיסטוק ארגיש אותך  בלשוני,  בסיבובים  אהפוך  בך           
לכאן  ולכאן,  עד  שאקלף  אותך לטעום את גרעינך, כבר חיכי מלוח,           
ואני עדיין לא פיצחתי את  הקליפה. מה  עוד  אעשה  לפיסטוק  שלי?           
אתבונן ואריח בין רווחיו, שיני רוצות לנגוס.                              
אהובתי  שלי, הבטיחי לי שברגע זה את מורידה את אצבעותיך הענוגות           
מלוח המקשים ומניחה אותן בין מותן לירך. רק לשונך המתוקה  תחליק           
בין  מקשי  החיצים  ותקדם את שורות אהבתי על גבי מסך המחשב שלך.           
בואי והתמסרי למעשי אהבתנו הדיגיטלית, הרפי את אברי גופך  המתוח           
ושלחי  אותם  אחד  אחר  השני  באיטיות רבה ומחושמלת, לגעת בשולי           
מעטפת הצלופן תחתיה התכנסת לך.                                           
הסירי את חולצת המשי הדקה בה התעטפת בבוקר, ותני לשמש הצופה  בך           
מגבוה  לחמם  ולרכך  את  כתפיך  המוצקות. שדייך  מתמלאים  עכשיו           
והפטמות נוגעות במחשב ברפרוף מגרה. צווארך, גם הוא  זקוק  למגע,           
חש את קצב סיבובו של הדיסק.                                              
בואי  שחקי קצת בג'ויסטיק, הן לא לחינם זכה לכינויו זה, אלא כדי           
לענג אותך ולהפיח עליצות בתולדות גופך. כלי תשתית, משוש  תגלית,           
תפנוקים  עד  בלי  סוף. מגיע לך יקירתי. די התעמקנו בפילוסופיות           
             SHU                   .ובשיחות נפש ראשוניות. הגיעה עת הג'וי
           =============================================================
           End of Message                                               
           =============================================================
           

           =============================================================
                                             UCLA.EDU.BITNET @  SHU  :TO
                                                  AXON  @  LAYLAY  :FROM
                                    JOYSTICK, JOYSEX  :Reply to :SUBJECT
           =============================================================
SHU, אהבה שלי,                                                          
אני מתבוננת מן הצד ואינני מאמינה ליופי הנהדר שאופף ומלטף  ושם           
גם  לי דברי שירה בלב. לא עוד חפצים סביבי, חסרי משמעות ומקריני           
ניכור. והכל בזכותך. ג'ויסטיק זה שאני אוחזת בידי, תפילת הודיה,           
ברוך הוא וברוך שמו שהוציא אהבה מן  החפץ,  וזימה  מן  הפלסטיק,           
וערגה  מנפש  ישנונית,  ושמחת  חיים מבארות הכאב. שיתברך וישתמח           
ליבו כי מגיע לו. אמן ואמן.                                              
אתה עושה לי אפקטים, ואני רוצה להציף אותך תענוגות,  בסיום  יום           
עבודה  אלקטרוני  אנחנו  HIGH,  אדרנלין  של  אפסים ואחדים זורם           
בעורקינו, וחמצן של אד הסיליקון.                                         
צוף ונקטר הרעפת עלי, אילמת נותרתי וחסרת נשימה, מכירה לך תודה,           
מכירה את גופי מחדש. קולי חזר אלי, רק לאחר  שדמיינתי  את  קולך           
שלך  המרגיע  ומלטף  אותי  כל  כולי. האם ניגזר על אהבתנו לצמוח           
בחושך ובחשאי? זאת הבנתי מכבר, אך מה אתכחש, אני  משתוקקת  לאות           
וסימן, בת-קול שתסבר את אוזני ותחליק את קמטי דאגותי.                     
שאלת,  מה  תעשה  לפיסטוק  שלך? השמע את קולך. לפעמים אני מחפשת           
אותך. מחייגת כמו למודיעין, מקבלת מענה, ונינוחה.                         
בלילה אני מגלה אריות.                                                   
נמרים השמיעו את קולכם, ואהיה טרף ללשונכם.                               
שלך                                    
                                LAYLY
           =============================================================
           End of Message                                               
           =============================================================
           
הטלפון מצלצל. JJ קופאת  במקומה,  מנסה  לנחש  אם  הצלצול  בוקע           
ממכשיר הטלפון שלה או של השכנים. הנה שינתה את כללי המשחק, אינה           
מסתפקת  בנמצא, ביקשה מ-SHU להביא בקולו מרגוע לנשמתה החפצה. מה           
מוזרה הציפייה ההיסטרית מול המכשיר הסתמי, אשר מייצג עתה  בפניה           
את  קצה  החומה  ממנה  כבר  הסכימה להיפרד. הטלפון מצלצל. בימים           
הראשונים לאחר העלמו של NN עוד  היתה  יושבת  שעות  מול  המכשיר           
ממתינה  לצלצול  הגואל,  בודקת  מדי  פעם אם יש צליל חיוג - שמא           
התקלקל הטלפון וזו הסיבה שהוא איננו קורא לה ומקפיץ אותה ממקומה           
- נזכרת בגיל ההתבגרות, בהמתנה לצלצולי חיזורים של נערים מכיתתה           
או של החבר בצבא. אבל הוא לא צלצל.                                       
ועכשיו הטלפון מצלצל, היא מתנערת, רצה  אל  המכשיר  כאילו  חייה           
תלויים  כאן. נשימה  עמוקה  לפני  הרגע  הגורלי,  והיא מרימה את           
השפופרת. שוב אין היא מצליחה  להסתיר  את  אכזבתה,  SHU  מתמהמה           
להענות  לה,  סרבן שכמותו. מעבר לקו קול אשה מבוגרת, פקידת משרד           
הדואר, מספרת בבלבול מין סיפור מוזר על חבילה שהגיעה ללא  כתובת           
מדויקת,  רק עם מספר טלפון על המדבקה והוראות ברורות כיצד ליצור           
קשר איתה. רגע קט לקח לה ל-JJ כדי  להבין  שמדובר  בה,  ולהיזכר           
שאכן  ציינה בהזמנה לתערוכה מען לדואר רגיל, תוך תיאום עם חברתה           
העובדת כסטודנטית בפוסט-רסטנט בניו-יורק, שתאגוד  ותשלח  לה  את           
מכתביה  לארץ. אין  זאת  כי  אם  נצטברו מאמרים וכתבות של רוברט           
וחבריו ועתה הם מחכים לה בבית הדואר השכונתי.                             
"נא להגיע מחר כדי לאסוף את החבילה." אומרת הפקידה.                       
"למה לא כבר עכשיו? אני באה מיד."                                        
"לא, היום סוגרים מוקדם ורק מחר בבוקר תוכלי לבוא לקבלה."                 
אנחה. "מחר אתייצב בדואר, דבר ראשון בבוקר."                              
                                
לצאת מן הבית זו תמיד הרפתקה. לך  תדע  מה  יקרה  לך  במפגש  עם           
הציוויליזציה,  עם  הקצב  והכוחות הפועלים על אוסף אנשים המנסים           
להשיג מטרות שונות באמצעים מגוונים. בעצם  כולנו  נהפכים  לאנשי           
מכירות  בעלי  טכניקות  רבות  המנסים  למכור כל דבר ברווח מירבי           
וביחוד את עצמנו. אך הפעם היה לזה אופי של תעלומה, יותר  מתמיד.           
אולי,  לא  העזה  לחלום,  רק אולי, הלוואי, השתמש גם SHU בכתובת           
הפוסט-רסטנט. מוקדם בבוקר התחילה להתכונן, מתאפרת ומתלבשת כראוי           
למסע המצפה לה - איסוף  החבילה  המסתורית  מבית  הדואר. בקפדנות           
מסדרת  את  התיק  והתעודות, ממש כאילו היתה מתכוננת לנסיעה לחוץ           
לארץ, ואפילו יותר, כי כמה פעמים הגיעה  עד  למטוס  בלי  החפצים           
ההכרחיים  לטיסה? הבוקר  יפה  והיא  מלאת  מרץ, לכן החליטה לצאת           
מוקדם ולשתות קפה של בוקר אצל סוקולובסקי ליד העירייה.                    
במרכז העיר שוב לא הרגישה, כמו פעם, זרות בכל  דבר  שנתקלה  בו.           
אנשים  החוצים  את  הכביש  בריצה כבר לא נראים לה כבובות מונעות           
בחוטים מגבוה, והמכוניות העומדות מסודרות בצידי הכביש  מצטיירות           
כחפצי  אומנות  אסתטיים ולא דווקא כקופסאות פח מגוחכות. גם שיחת           
חולין שאוזניה קולטות משני הגברים היושבים ליד שולחן שבתוך  בית           
הקפה,  אינה  נשמעת  יותר  כמלמולים  בשפה  זרה וחסרת פשר, והיא           
מקשיבה לה.                                                              
מאחורי הוילון בוקע קול צרוד של הנג-אובר: "נאדה, ביש-גדא,  אני           
אגיד  לכם מה לעשות..." הו כמה היתה שמחה כעת לתאוצה של הסיפור,           
למפנה שיתיר את סימני השאלה ויקצר את הזמן, למשל אם  היה  בעליו           
של  הקול  לא  אחר  מאשר ד"ר קרנל שהיה מפרש את חלומותיה ובא עם           
פתרונים, כתונת פסים, לקרב אליה את SHU, פה על-ידה. אך לא,  אלו           
הן  רק צפונות ליבה המשתוקק לקיצורי דרך, הוראות מגבוה ופתרונות           
קלים, וכבר מוסט הוילון ונשמע  קולו  של  שותפו  לשולחן,  "הרבה           
דברים  יפים  יש  בעולם..." הוא שר, זהו ג'אד, מאותת לה בכובעו,           
הופעתו מדויקת כמפנה מתוכנן במחזה קומדיאני, כאילו חיכה  מאחורי           
הפרגוד לרגע הנכון.                                                      
                                
כאמור, כולם בעיר הזאת הם אנשי מכירות, וג'אד מה הוא רוצה למכור           
לה  עכשיו? לא  ולא חמודי, די התערבת בגילויו של NN, ועתה יש לה           
את SHU, אהבה חדשה, ציור חדש, חיים חדשים, ואתה לא שייך  אליהם.           
שובל  חריף של ריח קפה טרי מלווה את המלצרית ו-JJ מתעוררת, רגע,           
כבר הגיע הזמן, ספל הקפה נשאר מלא בחציו והיא  קמה  לצעוד  חסרת           
סבלנות אל הדואר, צעדים שהפכו לריצה קלה ולריצה מהירה ודילוגים.           
חצאיתה  מתנפנפת,  משב נעים מצנן דרכו אל בין ירכיה הנרגשות, מה           
יגיד פקיד הדואר אם ידע שהיא בלי תחתונים?                                
מתנדנדת מרגל לרגל וכוססת את  ציפורניה,  כל  ניחוש  לגבי  תוכן           
החבילה  המחכה  לה יורד מהפרק כסתמי מדי ומפנה מקום לניחוש סתמי           
אחר. הדקות זוחלות ופקיד הדואר שהגיע זה  עתה  וניסה  לפתוח  את           
השער  נראה  איטי  ומגושם. המפתח  לא  מתאים למנעול, צריך לחכות           
לפקידה השנייה שתביא מפתח רזרבי  מהשכנים. עד  שהיא  חוזרת  כבר           
מתאסף  לו  תור  קטן  ועצבני של בוקר. השלישי בתור נראה כבנה של           
החמישית ו-JJ מנסה לתפוש את מבטם ולהבין מדוע אינם  עומדים  יחד           
בתור,  הוא מסתכל למעלה, מחפש תשובות בקו הרקיע והיא מביטה כלפי           
מטה אל הסלים ושקיות  הניילון. הזקנה  שמחכה  בתור,  אחרי  האמא           
המשוערת,  טעתה כנראה וחשבה שזהו התור לקופת חולים. לבסוף, כאשר           
הוזמנו להיכנס, התפזרו הממתינים בין האשנבים, הילד והאם  כביכול           
נעמדים  באותו  אשנב  אך עדיין אינם מחליפים ביניהם מילה, הפקיד           
מספר לשכנתו התימנייה  בדיחה  ששמע  אתמול  בערב,  נדמה  שכאילו           
להכעיס  הוא  מושך  את  זמן  ההכנות  לפתיחת האשנב. דווקא עכשיו           
מקשיבים הפקידים לחדשות ודנים ביניהם על הקיפאון במהלך  המדיני,           
מתעקשים  לפתוח  בשיחת  בוקר תפלה, למרות שהלקוחות משדרים אותות           
ברורים של חוסר שיתוף פעולה. מה הפלא, מי שולח חבילות לפקידים?            
                                
סוף-סוף. החבילה בידיה. תם תהליך הזיהוי והחתימה,  והיא  חופשיה           
לנפשה, לרוץ ולגלות מה בתוכה. היא מצמידה את החבילה לחזה וצועדת           
בזריזות לעבר היציאה לפני שמישהו עוד יתחרט פה. בדרך נמשך תהליך           
הניחושים  לגבי  תכולת  החבילה והפעם על פי נתוני המשקל, העטיפה           
וסוג המדבקה. שום פרט אינו מסגיר את הסוד  הגדול  והיא  משתוקקת           
להגיע כבר אל בין כתלי הבית, אל הפרטיות.                                 
הצצה  ראשונה  על  השטיח  בכניסה,  לאחר  שזרקה באי-איכפתיות את           
הבגדים המיוזעים על הכסא שבצד, וקרעה את העטיפה באי-סדר  ובחוסר           
סבלנות  של ילד הפותח מתנות ביום הולדתו ואינו חס על אמו המבקשת           
לשמור את נייר העטיפה למתנות  אחרות. מתחת  לניר  האריזה  החום,           
עליו גם שתי מילים של דרישות שלום מחברתה שהעבירה את החבילה מתא           
אנונימי  בפוסט-רסטנט  לדואר  חו"ל  הנוסע  לישראל, מתגלה אריזה           
מקורית של חברת  קורצווייל  בניו-יורק  ובתוכה  מכשיר  אלקטרוני           
שאיננה  מכירה,  שום דבר אישי, אף לא סימן זיהוי נוסף. ישובה על           
הרצפה, נשענת אל הקיר, היא שולפת את ספר ההוראות ומתחילה  לקרוא           
בעיון.                                                                  
                                
מדובר  במכשיר  המתחבר  למחשב ומתרגם טקסט כתוב למדובר. זהו אחד           
המוצרים החדישים האינטיליגנטים ביותר בשוק,  מה  שנקרא  ה"יהלום           
שבכתר". זמן  רב  עבר  מאז  שעסקה במחשבים מדברים למיניהם וברור           
שהתפתחויות רבות קרו בינתיים. לא רק שמבחינה טכנולוגית  השתכללו           
יצרני  הצ'יפים  והגיעו  למיזעור  ויעילות, עד כדי אפשרות לאחסן           
אוסף עצום של נתונים על כל מילימטר ולשלוף את  המידע  במהירויות           
בזק,  אלא  גם  חלה  התקדמות  רבה  בחקר  הקול  ואפשרויות הפקתו           
בסינתזה. ניכר שהושקעה עבודת פיתוח רצינית ב'שכל' של היצור הזה,           
כלומר הוא 'מבין ויודע' הרבה יותר מאותם מחשבים בהם שיחקה  לפני           
שנים בניסיונות להפיק 'קול אנוש' מקופסא אפורה.                           
אך עדיין אין רמז ל-SHU, רק אריזה מסחרית, וספרות קומרסיאלית.             
